Передгірне та гірське землеробство і тваринництво
ISSN 0130-8521: e ISSN 2786-5231 Міжвідомчий тематичний науковий збірник "Передгірне та гірське землеробство і тваринництво" заснований у 1967 р. Засновник - Інститут сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України Видавець - Видавництво Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН Включений до переліку фахових видань України у межах кластера "Сільськогосподарські та ветеринарні науки". Спеціальності H1, H2. Свідоцтво про державну реєстрацію: № 24025-13865 Р від 05.07.2019. Мова видання: українська, англійська. Збірник «Передгірне та гірське землеробство і тваринництво» – це видання відкритого доступу, що означає, що весь вміст є доступним для користувача або його установи безкоштовно. Користувачам дозволяється читати, завантажувати, копіювати, розповсюджувати, роздруковувати, шукати чи пов’язувати повні тексти статей або використовувати їх для будь-яких інших законних цілей без попереднього дозволу від видавця або автора. Періодичність виходу – 4 рази на рік. Журнал друкується за рішенням вченої ради Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН. Вартість публікації статті у збірнику безкоштовна. Інститут сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграних наук України фінансує видання за рахунок спеціального фонду з метою поширення результатів наукових досліджень у галузі сільськогосподарських наук та забезпечення відкритого доступу до наукових знань без фінансових бар'єрів. Статті, написані англійською мовою на високому професійному рівні, мають пріоритет під час розгляду та публікації.
Інститут сільського господарства Карпатського регіону НААН
Ефективність використання методу «прилиття крові» породи суффольк за розведення овець асканійської м’ясо-вовнової породи з кросбредною вовною
Мета – провести порівняльний аналіз продуктивних якостей чистопородних овець асканійської м’ясо-вовнової породи з кросбредною вовною та їхніх помісей від прилиття крові породи суффольк в умовах Лісостепової зони Карпатського регіону. Методи досліджень – загальноприйняті зоотехнічні, статистичні. Чистопородні вівцематки асканійської м’ясо-вовнової породи з кросбредною вовною, спаровані з чистопородними асканійськими кросбредними баранами та баранами генотипу ¾ суффольк (СФ) 1/4 прекос (П), за показниками відтворювальної здатності суттєво не відрізнялися між собою. Статистично значимих відмінностей за живою масою між 3/8-кровними за породою суффольк і чистопородними асканійськими кросбредами у 4-, 9-, 12-, 18- і 27-місячному віці не спостерігалося. Помісні матки-первістки генотипу 3/8СФ 1/8П 1/2АК та чистопородні асканійські кросбреди суттєво не відрізняються між собою за показниками відтворювальної здатності, однак ягнята, народжені від помісних маток, за живою масою при відлученні суттєво переважали чистопородних ровесників. Помісні барани 3/8СФ 1/8П 1/2АК характеризувалися кращими забійними та м’ясними якостями, ніж чистопородні асканійські кросбреди: мали вищу забійну масу, забійний вихід та вихід м’яса з туші (p < 0,05). В умовах Лісостепової зони Карпатського регіону використання методу «прилиття крові» породи суффольк при розведенні овець асканійської м’ясо-вовнової породи з кросбредною вовною сприяє покращенню забійних та м’ясних показників молодняка, реалізованого на забій у рік народження.
Авторське право (c) 2026 Мирон ПЕТРИШИН, Григорій СЕДІЛО, Стах ВОВК (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Вплив біодеструкторів на рівень шкідливих газів у приміщенні великої рогатої худоби
Скотарство є однією із провідних галузей агропромислового комплексу, оскільки відіграє важливу роль у забезпеченні національної продовольчої безпеки та формуванні її експортного потенціалу. Однак, водночас із забезпеченням населення незамінними харчовими продуктами, скотарство, як і тваринництво в цілому, виступає продуцентом забруднення повітря. Рентабельне та ефективне ведення галузі скотарства визначається збалансованою годівлею та належними умовами утримання, де ключове значення належить мікроклімату, зокрема, і вмісту шкідливих газів. Наявність останніх у приміщенні не лише негативно впливає на продуктивність і здоров’я тварин, але й скорочує тривалість їх господарського використання. Тому, основою наших досліджень слугує досягнення нижчого рівня шкідливих газів – аміаку, вуглекислого газу, оксиду азоту, сірководню у приміщенні дійних корів за цілорічного стійлового утримання на прив’язі за рахунок застосування біодеструкторів – Комплезим С та Скарабей, що сприятиме підвищенню ефективності ведення галузі скотарства. Аналіз одержаних даних свідчить про зменшення рівня вище вказаних шкідливих газів у повітрі приміщення ВРХ за використання досліджуваних біодеструкторів – Комплезим С та Скарабей. Найкращі результати щодо зниження шкідливих газів – NH3, CO2, NO, H2S у приміщенні дійних корів із досліджуваних біодеструкторів забезпечує Комплезим С – на 27,8–39,2 %, тоді як за використання біодеструктора Скарабей відбувається зменшення зазначених газів – на 22,2–33,7 %. Отже, наведені результати, одержані у процесі проведення досліджень свідчать про ефективність використання біодеструктора Комплезим С безпосередньо у приміщеннях худоби для зменшення рівня шкідливих газів, що тим самим дасть можливість мінімізувати негативну дію діяльності об’єктів тваринництва на довкілля і забезпечити реалізацію спадкових задатків тварин.
Авторське право (c) 2026 Марія ВОРОБЕЛЬ, Олег КЛИМ, Ганна ТЕЛУШКО (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Врожайність ячменю ярого залежно від удобрення і структури сівозмін
Ячмінь ярий є однією з найскоростигліших зернових культур, тому дослідження особливостей його удобрення та оптимізації сівозмін набуває важливого значення для досягнення високих стабільних показників урожайності і якості зерна. Метою досліджень було виявити післядію систем удобрення за різних типів сівозмін на врожайність зерна ячменю ярого. У дослідженнях використано польові та лабораторно-аналітичні методи. У посівах ячменю ярого вивчали післядію добрив, які вносили під основну культуру. Система удобрення включала чотири варіанти: контроль – без добрив; мінеральна – N53P42K42; традиційна органо-мінеральна – N53P42K42 + 6,7 т/га гною; альтернативна органо-мінеральна – N53P42K42 + побічна продукція. Найвищу врожайність ячменю ярого у зерно-просапній сівозміні досягнуто за післядії добрив у традиційній органо-мінеральній системі удобрення N53P42K42 + 6,7 т/га гною – 4,01 т/га. Ячмінь ярий з товарним врожаєм на контролі без добрив виносив із ґрунту азоту у розрізі сівозмін 62–65 кг/га, фосфору – 20–26 кг/га, калію – 49–50 кг/га. Застосування добрив збільшило винос азоту – на 26‒48 кг/га, фосфору – 9–25 кг/га, калію – 21‒46 кг/га. Найбільшу врожайність зерна ячменю ярого досягли у зерно-просапній сівозміні за традиційної органо-мінеральної системи удобрення. Винос елементів живлення товарним врожаєм ячменю ярого збільшувався прямо пропорційно до збільшення врожайності зерна.
Авторське право (c) 2026 Тетяна ПРОКОП’ЮК, Микола ЛОЗІНСЬКИЙ, Олександра ФІЛІЦЬКА, Майя САМОЙЛИК, ЮРІЙ ФЕДОРУК, Микола ГРАБОВСЬКИЙ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Вплив різновидів органічного удобрення на продуктивність сої в умовах Передкарпаття
Проведеними дослідженнями встановлено вплив різновидів органічного удобрення порівняно з контролем на формування густоти рослин, структурних елементів продуктивності та врожайності в послідовності ефективності застосування: деструктора Вермистим-Д, органічного добрива Вермимаг, вирощування сидеральних культур, їх сумісного та комплексного використання. Це забезпечило збільшення густоти рослин у період сходів на 1,4‒4,9 %, у період збирання врожаю ‒ на 1,5‒16,7 % із підвищенням на 2‒9 % частки їх виживання і збереження в агроценозі, кількості бобів на рослині ‒ від 3,5 до 11,4 шт. або на 12,1‒39,3 %, маси 1000 насінин ‒ від 10,4 до 39,1 г або на 5,1‒21,4 %, кількості насінин у бобі ‒ на 4,2‒8,3 %. За результатами застосування органічного удобрення порівняно з контролем отримано приріст урожайності сої на 0,35‒1,49 т/га або на 20‒85 % з найвищими показниками за комплексного використання ‒ на 1,14‒1,49 т/га (65‒85 %) та диференціацією впливу окремих видів, зокрема деструктора ‒ на 0,35 т/га, органічного добрива ‒ на 0,46 т/га, сидеральних культур ‒ на 0,76‒0,79 т/га, сумісного застосування ‒ на 0,98‒1,25 т/га, з підвищенням вмісту білка на 1,3‒3,3 % та олії на 0,6‒2,0 %. Частка впливу факторів за комплексного застосування різновидів органічного удобрення на рівень продуктивності сої (використання соломи і післяжнивних решток) становила 32,8‒33,9 %, сидеральних культур ‒ 43,9‒44,5 %, їх взаємодії ‒ 7,8‒8,5 % та інших чинників ‒ 10,1‒12,1 %. За показниками ефективності порівняно з контролем, при зростанні загальних витрат на вирощування з 1,8 до 5,8 тис. грн/га, встановлено зниження собівартості 1 т продукції на 1,0‒1,8 тис. грн та збільшення умовно-чистого прибутку на 5,2‒13,6 тис. грн/га і рентабельності на 25‒50 %.
Авторське право (c) 2026 Тарас МЕЛЬНИЧУК, Володимир СЕНДЕЦЬКИЙ, Іван СЕНДЕЦЬКИЙ, Іванна КУРЛЯНОВА, Любомира ТУЦЬ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Порівняльний аналіз урожайності бобово-злакової травосумішки за різних режимів сінокісного використання
Представлено результати порівняльного аналізу врожайності багаторічних бобово-злакових травосумішок за різних режимів сінокісного використання (дво- та триразового скошування) в умовах Передкарпаття. Дослідження, проведені протягом 2022–2024 рр., охоплювали вивчення продуктивності травосумішки, до складу якої входили конюшина лучна, лядвенець рогатий, конюшина гібридна та злакові компоненти. Встановлено, що дворазове скошування забезпечує вищий вихід сухої маси порівняно з інтенсивним триразовим використанням. Найвищу середню врожайність на рівні 9,79 т/га за дворазового режиму отримано при внесенні помірної дози мінеральних добрив N30P30K30, тоді як подальше збільшення дози до N60P60K60 не приводило до пропорційного зростання продуктивності. За триразового використання травостою максимальний показник (8,97 т/га) зафіксовано при поєднанні мінерального добрива N30P30K30 із передпосівною інокуляцією насіння бобових ризобофітом та щорічною обробкою вегетуючих рослин стимулятором росту, що підтверджує ефективність синергії мінерального живлення та біопрепаратів. Доведено, що дворазовий режим використання є більш стабільним та економічно рентабельним в умовах сучасних кліматичних коливань, оскільки сприяє кращому накопиченню поживних речовин у кореневій системі та запобігає передчасній деградації агрофітоценозу. Отримані дані дозволяють оптимізувати технологію вирощування кормових культур для забезпечення стійкої кормової бази регіону.
Авторське право (c) 2026 Тарас МАРЦІНКО, Наталія КАРАСЕВИЧ, Степан БЕГЕЙ, Ярослава ПАВЛИШАК (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Адаптивність і пластичність гібридів жита озимого – шлях до стабільного врожаю у Правобережному Лісостепу України
Метою дослідження було оцінити рівень урожайності, екологічної пластичності, стабільності, а також морфологічні та господарсько-цінні ознаки гібридів жита озимого з метою виділення найбільш перспективних генотипів для впровадження у виробництво та подальшого використання в селекційних програмах. Польові дослідження проводили у 2021–2025 рр. в умовах Центрального Правобережного Лісостепу України на полях Верхняцької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України. Щороку вивчали 37–58 гібридних комбінацій у конкурсному сортовипробуванні за загальноприйнятими методиками. Оцінку адаптивності здійснювали за моделлю Еберхарта–Рассела з використанням коефіцієнта регресії (bi) та середньоквадратичного відхилення (Si²). Умови років істотно відрізнялися за гідротермічними показниками, що зумовило варіабельність урожайності. Ефект року коливався від –1,9 до +0,9, при цьому найменш сприятливим був 2022/2023 рік. Урожайність гібридних комбінацій за період досліджень змінювалася в межах 5,6–11,3 т/га, середня максимальна становила 10,2 т/га, коефіцієнт варіації – 9,5 %, що свідчить про відносно високу стабільність продуктивності кращих генотипів. Більшість досліджуваних гібридів характеризувалися високою екологічною пластичністю (bi = 0,90–1,10). Найбільш стабільними (Si² ≤ 0,30) виявилися Волонтер, Хлібна Нива, Р-5/22 та Амей. Найвищу середню врожайність забезпечили гібрид на фертильній основі «Хлібна Нива» (9,38 т/га) та гібридні комбінації Волонтер (9,26 т/га) і D/S-7 (9,16 т/га). Встановлено значну диференціацію зразків за морфологічними ознаками: висота рослин становила 87–146 см, натура зерна – 598–722 г/л, маса 1000 зерен – 31,1–51,4 г. Більшість гібридів характеризувалися середнім або підвищеним рівнем стійкості до бурої та стеблової іржі. За результатами комплексної оцінки найбільш перспективними для вирощування в умовах Правобережного Лісостепу України та подальшої селекційної роботи визначено гібрид «Хлібна Нива» та гібридні комбінації Волонтер, Амей, М-15 і D/S-7.
Авторське право (c) 2026 Зоя МАЗУР (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Урожайність пшениці озимої залежно від сорту в умовах Західного Лісостепу
Для встановлення найбільш урожайних сортів озимої пшениці в умовах Західного Лісостепу у 2023–2025 рр. було проведено польові дослідження на темно-сірому ґрунті у фермерському господарстві «Вікторія», с. Балучин, Золочівського району Львівської області. Вивчалися 5 сортів: Асор, Депот, Емерік, Леммі, Стромболі. Вирощували пшеницю озиму за інтенсивною технологією. Попередник – ріпак озимий. Норма висіву – 3,0 млн рослин/га. Строк сівби – 30 вересня. Глибина загортання насіння – 3 см. Результати досліджень показали, що всі досліджувані сорти у 2025 р. формували урожайність на рівні 10 т/га і вище. У середньому за три роки найвищу врожайність формував сорт Депот – 10,5 т/га, що вище порівняно з іншими сортами на 0,6–1,4 т/га. Високу врожайність отримали також сорти Асор – 9,9 т/га, Леммі – 9,7 т/га, Емерік – 9,6 т/га. Найменшу врожайність формував сорт Стромболі – 9,1 т/га. Різниця в урожайності між сортами становила 1,4 т/га, а під впливом року вона змінювалася на 1,3 т/га. Високі показники якості зерна були характерні для всіх п'яти сортів озимої пшениці. Найвищим вмістом білка та клейковини характеризувалися сорти Емерік (відповідно 14,0 та 31,5 %) та Леммі (13,9 та 31,2 %).
Авторське право (c) 2026 Володимир ЛИХОЧВОР, Володимир АЛЬОХІН (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Комплексна оцінка вирощування біоенергетичних культур на малопродуктивних ґрунтах в умовах Західного Лісостепу України
У статті досліджено вплив різних систем живлення на продуктивність та енергетичний потенціал міскантусу гігантського (Miscanthus giganteus) та сіди багаторічної (Sida hermaphrodita) в умовах Західного Лісостепу України. Експериментальні роботи проводилися протягом 2024–2025 рр. на дерново-підзолистих поверхнево оглеєних важкосуглинкових ґрунтах. Встановлено, що інтегровані системи живлення, які поєднують мінеральні добрива у дозі N90P65K100 із біостимуляторами БлекДжек КС або Інтермаг Титан, забезпечують значне зростання врожайності біомаси та виходу енергії. Найвищу продуктивність обох культур зафіксовано за умови поєднання мінерального фону з гуміновим препаратом БлекДжек КС, що дозволило отримати 14,5 т/га сухої маси міскантусу та 20,0 т/га сіди багаторічної. Застосування цієї системи забезпечило максимальний вихід енергії на рівні 37,24 ГДж/га для міскантусу та 34,87 ГДж/га для сіди, що у 2,3–2,4 раза перевищує показники контролю. Доведено, що використання біостимуляторів на основі леонардиту та сполук титану сприяло покращенню росту, розвитку та продуктивності рослин в умовах важких за механічним складом ґрунтів. Порівняльний аналіз виявив вищу здатність сіди багаторічної до накопичення сухої речовини на досліджуваних типах ґрунтів, тоді як міскантус характеризується дещо вищим абсолютним енергетичним виходом з одиниці площі. Отримані результати підтверджують доцільність впровадження комплексних систем живлення для підвищення рентабельності вирощування енергетичних культур у регіоні.
Авторське право (c) 2026 Тарас ДМИТРАШ, Ярослава ГРИГОРІВ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Урожайність і висота рослин пшениці озимої за різних попередників та строків сівби у Центральному Лісостепу України
Досліджено врожайність і висоту рослин 18 нових сортів і ліній пшениці м’якої озимої Миронівського інституту пшениці імені В. М. Ремесла НААН України залежно від попередників та строків сівби. Встановлено, що врожайність залежала переважно від попередника та умов року, частки впливу яких становили 38,1 та 16,0 %. Значний вплив мали генетичний фактор – сорт (4,3 %) та взаємодій «Рік – Сорт» (4,4 %) і «Рік – Попередник» (4,7 %). Частка строку сівби становила 1,4 %. Варіювання врожайності у межах років обумовлювалося більшою мірою попередником (35,4–67,4 %) та сортом (8,1–14,2 %). Вплив строку сівби у 2022 і 2024 рр. становив 1,9 та 0,4 %, у 2023 р. був суттєвим – 10,5 %. Середня врожайність пшениці (всі сорти і лінії) за варіантами варіювала від 4,79 до 8,76 т/га, по сидеральному пару була максимальною (7,71 т/га), по гірчиці та кукурудзі / МВС – 7,06 і 5,45 т/га відповідно (НІР05 = 1,03 т/га). Висота рослин залежала від генотипу (36,4 %), попередника (30,8 %), строку сівби (5,0 %). Частка впливу умов року становила 3,0 %, інших взаємодій – не перевищувала 3,4 %. Між урожайністю і висотою рослин (n = 513 варіантів) встановлено позитивну кореляцію (r = 0,50 ± 0,04). За роками вона становила від 0,38 ± 0,07 до 0,64 ± 0,06, за попередниками – від 0,04 ± 0,08 до 0,33 ± 0,07, за строками сівби 0,47–0,53. Коефіцієнти кореляції висоти рослин з урожайністю сорту варіювали від 0,48 ± 0,18 (Лютесценс 60302) до 0,86 ± 0,10 (МІП Роксолана), кореляція між сортами (n = 19) була від’ємною (-0,35 ± 0,23). Отже, значне варіювання врожайності пшениці за варіантами свідчить про актуальність досліджень у цьому напрямі та можливість не тільки збільшити валові збори зерна пшениці, але й підвищити ефективність його виробництва.
Авторське право (c) 2026 Олександр ДЕРГАЧОВ, Олексій ЗАЇМА, Олександр МАЛЕОНЧУК, Анатолій БОРДЮГ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Особливості формування бур’янового компонента в агрофітоценозах зернової сівозміни за різної інтенсивності обробітку ґрунту
Трирічними (2022–2024 рр.) дослідженнями в польовій спеціалізованій зерновій п’ятипільній сівозміні на чорноземі типовому дослідного поля Білоцерківського НАУ встановлено, що за систематичного дискового обробітку істотно підвищується актуальна забур’яненість агроценозів. Рясність бур’янового компонента в агроценозах загалом у сівозміні неістотно нижча (на 2–4 %) за диференційованого та істотно більша (на 14–22 %) за безполицево-дискового обробітку. Показники рясності бур’янів (кількість, маса) вищі на удобрених, ніж на неудобрених ділянках загалом у сівозміні. На неудобрених ділянках показники рясності бур’янів за різних систем удобрення майже на одному рівні. З підвищенням норм добрив рясність бур’янів в агроценозах гороху і пшениці озимої зменшується, а кукурудзи після кукурудзи – підвищується. Зниження кількості бур’янів в агроценозі кукурудзи після пшениці озимої за диференційованого обробітку досягло статистично достовірного значення. За безполицево-дискового і особливо дискового обробітків у сівозміні зростає частка односім’ядольних бур’янів, досягаючи відповідно 55 і 62 % загальної їх кількості. В агроценозах гречки і кукурудзи рясність бур’янів вища на удобрених, ніж на неудобрених ділянках. В агроценозі круп’яної культури кількість бур’янів на удобрених ділянках майже однакова за досліджуваних систем удобрення. Продуктивність сівозміни з урахуванням побічної продукції істотно нижча за безполицево-дискового і дискового обробітків. Проведення в сівозміні глибокої культурної оранки лише в одному полі під кукурудзу (диференційований обробіток) забезпечує найвищий вихід зерна з гектара ріллі, який на удобрених ділянках коливався від 6,29 до 7,34 т/га (примітка: уточнено очікуваний діапазон врожайності).
Авторське право (c) 2026 Михайло ВОЙТОВИК, Іван ПРИМАК, Леся КАЧАН, Олександр ПАНЧЕНКО, Сергій ОБРАЖІЙ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Удобрювальний, біофумігаційний та коригувальний мікробіологічний потенціал хрестоцвітих видів сидератів на сірих лісових ґрунтах
У статті досліджено вплив хрестоцвітих сидератів та строків їх вирощування на біопродуктивність сидеральної маси, мікробіологічну активність сірих лісових ґрунтів і продуктивність польових культур в умовах нестійкого зволоження. Встановлено, що весняний строк сівби забезпечував кращі гідротермічні умови та вищу продуктивність сидератів порівняно з літнім. Також з'ясовано, що найвищу сидеральну продуктивність формувала редька олійна – 3,66 т/га сухої речовини за весняного та 1,92 т/га за літнього строку сівби, перевищуючи інші культури за рівнем накопичення органічної маси та активізації процесів трансформації органічної речовини. Гірчиця біла характеризувалася найвищим біофумігаційним потенціалом та максимальним впливом на інтенсивність базального мікробного дихання і чисельність азотфіксувальних бактерій. Суріпиця яра забезпечувала менш інтенсивний, проте стабілізуючий вплив на мікробіологічний стан ґрунту. Систематичне застосування сидератів сприяло зростанню мікробної біомаси на 17,2–48,1 %, активізації еколого-функціональних груп мікроорганізмів та підвищенню врожайності озимої пшениці до 10,88 %, а кукурудзи на зерно – до 13,78 % порівняно з контролем. Отримані результати підтверджують диференційовану ефективність хрестоцвітих сидератів залежно від їх біологічних особливостей та умов вирощування.
Авторське право (c) 2026 Ярослав ЦИЦЮРА (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ВПЛИВ ТРИВАЛОСТІ ПІДСИСНОГО ВИРОЩУВАННЯ НА ПОДАЛЬШИЙ РІСТ ЯГНЯТ
У статті наведено результати досліджень з визначення впливу тривалості підсисного вирощування ярок на показники їх росту й розвитку до 12-місячного віку. Дослідження проведено у виробничих умовах ДП ДГ «Гонтарівка» Інституту тваринництва НААН України. Сформовано три дослідні групи ярок залежно від віку відлучення: 45 діб (надраннє), 60 діб (раннє) та 90 діб (традиційне), по 25 голів у кожній. Оцінку росту здійснювали за показниками живої маси, абсолютних, середньодобових та відносних приростів у ключові вікові періоди до річного віку. Установлено, що тривалість підсисного періоду має істотний вплив на подальшу динаміку росту ягнят. Найвищі значення живої маси у віці 180, 240 та 365 діб отримано у тварин, відлучених у 90-добовому віці. Різниця між традиційно та надранньо відлученими ягнятами була високовірогідною (Р < 0,001) у всі контрольовані періоди, а максимальна різниця за живою масою у 365 діб становила 9,7 кг. Дисперсійний аналіз підтвердив високовірогідний вплив терміну відлучення на живу масу ягнят у річному віці (η² = 19,4 %). Водночас ягнята, відлучені у 45-добовому віці, проявили ознаки компенсаторного росту, що виразилося у вищих відносних приростах живої маси у період 180–240 діб. Однак реалізація компенсаторних механізмів не забезпечила повного нівелювання відставання за живою масою до кінця контрольованого періоду вирощування. Отримані результати свідчать, що традиційна тривалість підсисного вирощування ягнят забезпечує більш стабільний і прогнозований ріст, тоді як раннє та надраннє відлучення потребує ретельної корекції системи годівлі для мінімізації негативних наслідків і підвищення ефективності їх вирощування.
Авторське право (c) 2026 Іван ПОМІТУН, Ігор КОРХ, Володимир ШАБЛЯ, Наталія БОЙКО, Надія КОСОВА, Любов ПАНЬКІВ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ПРОДУКТИВНІСТЬ КОРІВ СИМЕНТАЛЬСЬКОЇ ПОРОДИ ЗА РІЗНИХ ВАРІАНТІВ ПІДБОРУ В УМОВАХ ПЕРЕДГІРНОЇ ЗОНИ КАРПАТ
Мета досліджень: оцінити ефективність різних варіантів племінного підбору при розведенні симентальської худоби в умовах передгірної зони Карпатського регіону. Об’єкт дослідження: молочна продуктивність та тривалість господарського використання корів симентальської породи за використання гомо- і гетерогенного підбору. Методи досліджень: загальноприйняті зоотехнічні та статистичні. Встановлено певні відмінності за молочною продуктивністю та тривалістю господарського використання між коровами, отриманими за різних варіантів підбору. Дочки корів «мінус» варіантів суттєво не відрізняються між собою за продуктивністю та тривалістю господарського використання незалежно від походження за батьком. Всі різниці за величиною надоїв, кількістю молочного жиру та білка, тривалістю господарського використання перебувають в межах статистичної помилки. За підбору до корів модального класу бугаїв модального класу і бугаїв «мінус» варіантів отримано нащадків, які за молочною продуктивністю та тривалістю господарського використання не відрізняються між собою. Дочки бугаїв «плюс» варіантів за величиною надою за першу, вищу і середню лактації переважали дочок бугаїв модального класу. У дочок бугаїв «мінус» варіантів надій за першу, вищу і середню лактації був нижчий, ніж у дочок бугаїв «плюс» варіантів, однак за величиною пожиттєвої продуктивності суттєвих відмінностей не спостерігалося. За тривалістю господарського використання дочки бугаїв «плюс»-варіантів суттєво поступалися дочкам бугаїв «мінус» варіантів. Коефіцієнти успадкування довічної молочної продуктивності, визначені як співвідношення факторіальної мінливості до загальної, свідчать про статистично значущий вплив батьківської спадковості на фенотиповий прояв цієї ознаки.
Авторське право (c) 2026 Мирон ПЕТРИШИН, Вікторія ДАНЬКІВ, Наталія ФЕДАК, Ольга СТАДНИЦЬКА (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ВОВНОВА ПРОДУКТИВНІСТЬ ВІВЦЕМАТОК ТА ІНТЕНСИВНІСТЬ РОСТУ ЯГНЯТ ЗА АЛІМЕНТАРНОЇ ДІЇ ДРІЖДЖОВІИХ КОРМОВИХ ДОБАВОК
У статті наведено результати досліджень щодо впливу на вовнову продуктивність і якісні показники шерсті лактуючих вівцематок та інтенсивність росту підсисних ягнят від використання у складі раціонів добавок пробіотика «Ензимактив» (ЕА) та пребіотика «Інактивовані сухі глютатіонові дріжджі» (ІСГД), виготовлених на основі хлібопекарських грибків Saccharomуces cerevisiae. Дослідження проведено в умовах вівцеферми Державного підприємства Дослідного господарства (ДП «ДГ) «Грусятичі» (зона передгір’я Карпат) та відділу дрібного тваринництва Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України на 3-х групах лактуючих вівцематок асканійської м’ясо-вовнової породи з кросбредною вовною по 5 голів у кожній, підібраних за принципом аналогів упродовж 2-х місячного зимово-весняного стійлового періоду (лютий-березень). Основний добовий раціон годівлі вівцематок контрольної групи складався із лучного злаково-різнотравного сіна (1,5 кг) та стандартного комбікорму К 83-19-89 (0,6 кг), що забезпечувало потребу тварин у поживних речовинах, макро- і мікроелементах згідно з вітчизняними нормами годівлі овець. Тварини мали вільний доступ до питтєвої води. Вовнову продуктивність вівцематок визначали за результатами весняної стрижки, а якісні технологічні якості шерсті – за загальноприйнятими методиками. Інтенсивність росту, народжених вівцематками ягнят визначали шляхом їх щомісячного зважування та визначення середньодобових приростів живої маси за період від народження до відлучення у 2-х місячному віці. Отримані цифрові дані опрацьовували статистично з використанням стандартної комп’ютерної програми Microsoft Excel. Проведеними дослідженнями встановлено, що пробіотичний препарат «Ензимактив» (ЕА), введений у кількості 0,8 % та пребіотичний препарат «Інактивовані сухі глютатіонові дріжджі» (ІСГД), доданий у дозі 1,4 % від маси комбікорму, виробництва фірми «Компанія Ензим» (м. Львів) підвищують вовнову продуктивність вівцематок, покращують технологічну якість шерсті, стимулюють ріст і розвиток підсисних ягнят.
Авторське право (c) 2026 Стах ВОВК, Григорій СЕДІЛО (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ОПТИМІЗАЦІЯ ЕЛЕМЕНТІВ ТЕХНОЛОГІЇ ВИРОЩУВАННЯ ЕНЕРГЕТИЧНОЇ ВЕРБИ В УМОВАХ ЛІСОСТЕПУ УКРАЇНИ
За результатами досліджень встановлено оптимальні строки та глибину садіння живців енергетичної верби (Salix L.) та їх вплив на ріст, розвиток та продуктивність в умовах Західного Лісостепу України. Наведено результати досліджень росту і розвитку енергетичних плантацій верби прутовидної (S. viminalis L.) та Тритичинкової (Salix triandra L.) в умовах Західного Лісостепу України. Дослідження виконувалися впродовж 2022‒2024 рр. на дослідниx ділянкаx Заxідноукраїнського національного університету, які розташовані в зоні нестійкого зволоження. Погодні умови в роки досліджень за ступенем відхилення від середніх багаторічних, як за окремими місцями, так і за період вегетації були в межах показників характерних для зони нестійкого зволоження Лісостепу України. Садіння живців енергетичної верби завдовжки 25 см здійснювалось у 4 строки: третя декада вересня, третя декада жовтня, друга декада квітня та перша декада травня. Встановлено, що для отримання високої продуктивності біомаси енергетичної верби в перші роки вирощування вирішальними факторами є забезпеченість вологою, якість підготовки ґрунту та удосконалення технологічних процесів вирощування на основі визначення особливостей росту та розвитку рослин. У ґрунтово-кліматичних умовах Західного Лісостепу вищі показники продуктивності біомаси енергетичної верби отримані за пізно осіннього садіння живців у ІІІ декаді жовтня та ранньовесняного у І‒ІІ декаді квітня за густоти насаджень рослин 14–15 тис./га. Найбільший вплив на продуктивність біомаси верби має густота та схема садіння. Урожайність біомаси та сукупний вихід енергії з енергетичної плантації за трирічний термін вирощування знаходиться в прямолінійній залежності від приживлюваності живців верби Прутовидної, що може забезпечити до 90‒95 Гкал/га.
Авторське право (c) 2026 Антін ШУВАР, Віталій ПАНЬКЕВИЧ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЗАКОНОМІРНОСТІ ФОРМУВАННЯ СТРУКТУРИ ВРОЖАЮПШЕНИЦІ ОЗИМОЇ ПІД ВПЛИВОМ МІНЕРАЛЬНОГО ЖИВЛЕННЯТА ЕЛЕМЕНТІВ БІОЛОГІЗАЦІЇ
Представлено результати п’ятирічних досліджень (2020–2024 рр.) щодо впливу мінерального живлення, сортових особливостей, ретардантів та систем захисту рослин на формування елементів структури врожаю пшениці озимої (Triticum aestivum L.) в умовах Правобережного Лісостепу України. Повний факторіальний експеримент охоплював 36 варіантів – комбінації трьох сортів (Легенда білоцерківська, Манера одеська, Воздвиженка), трьох рівнів удобрення (N60P40K40, N120P60K60, N180P90K90 + мікроелементи), двох систем захисту (хімічна та біологічна на основі ТАЕГРО) та двох ретардантів (Квантум-Аквасил і МОДДУС 250 ЕС). Встановлено чітку ієрархію впливу факторів: найсильніший вплив справляє рівень удобрення (приріст 7–24 %), далі – сортові особливості (варіація 15–20 %), ретарданти (3–8 %) та система захисту (3–5 %). Підвищення рівня мінерального живлення забезпечило найбільший приріст продуктивного стеблостою (+23,9 %) та маси зерна з колоса (+17,0 %). МОДДУС 250 ЕС зменшив висоту рослин на 8 см з одночасним покращенням показників продуктивності. Оптимальна комбінація факторів забезпечила розрахункову біологічну урожайність 12,5 т/га.
Авторське право (c) 2026 Олег ПРИСЯЖНЮК, Надія КОНОНЮК, Тамара ШЕВЧЕНКО (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
СОРТОВІ ОСОБЛИВОСТІ ТА АГРОТЕХНОЛОГІЧНІ ЗАХОДИ ФОРМУВАННЯ ФОТОСИНТЕТИЧНИХ ПОКАЗНИКІВ СОЇ
Наведено результати досліджень з вивчення впливу агротехнологічних заходів на зміну фотосинтетичних показників посівів сої. Встановлено, що серед досліджуваних сортів, вищі показники площі листкової поверхні, індексу листкової поверхні та фотосинтетичного потенціалу формував сорт сої РЖТ Сайдіна, що свідчить про його вищий генетичний потенціал порівняно з сортом РЖТ Сальса. Передпосівна обробка насіння фунгіцидами та інокулянтами позитивно впливала на всі досліджувані фотосинтетичні показники. Найефективнішим для обох сортів виявився варіант досліду, де було застосовано фунгіциди «Максім XL» (1,0 л/т) + «Апрон XL» (0,5 л/т) + інокулянт «БіоМАГ Соя» (3 кг/т) для передпосівної обробки насіння у поєднанні з дворазовим позакореневим внесенням фунгіциду «Колосаль Про» (0,5 л/га) та мікродобрива «Інтермаг Молібден» (1,0 л/га) і «Квантум Бор Актив» (1,0 л/га) у фазах бутонізації та цвітіння. Площа листкової поверхні у сортів РЖТ Сальса і РЖТ Сайдіна становила 23,1 і 24,6 тис. м²/га у фазу бутонізації, 32,5 і 35,3 тис. м²/га у фазу цвітіння та 28,7 і 32,7 тис. м²/га у фазу наливу бобів, а індекс листкової поверхні – 2,29 і 2,44; 3,22 і 3,50 та 2,84 і 3,24 м²/м². Це свідчить про високу ефективність інтегрованої системи, яка поєднує хімічний захист насіння, інокуляцію, дворазове позакореневе живлення, а також захист у критичні фази розвитку рослин сої. Позакореневе застосування фунгіцидів і мікродобрив у фазах бутонізації та цвітіння забезпечувало не лише максимальне наростання листкової поверхні, а й повільніше її зменшення у фазу наливу бобів, що вказує на подовження періоду активної роботи асиміляційного апарату. Подвійне внесення препаратів у фази бутонізації та цвітіння було ефективнішим за одноразове для обох сортів.
Авторське право (c) 2026 Ігор ЛАБУНСЬКИЙ, Микола ГРАБОВСЬКИЙ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЕФЕКТИВНІСТЬ РІЗНИХ СИСТЕМ КОНТРОЛЮ ЗАБУР’ЯНЕНОСТІ ДЛЯ МАКСИМІЗАЦІЇ ВМІСТУ ОЛІЇ У СОНЯШНИКУ
Мета – комплексна оцінка впливу ключових технологічних елементів вирощування, зокрема різних систем захисту від бур’янів, на формування врожайності та рівня олійності насіння гібридів соняшнику в умовах Правобережного Лісостепу. Дослідження виконано у двофакторному польовому експерименті з комплексними обліками. У статті представлено результати наукових досліджень щодо ефективності виробничих систем вирощування соняшнику протягом 2020–2022 рр. У цій роботі досліджено вплив ключових елементів технології вирощування, зокрема системи захисту від бур’янів, на продуктивність та якісні показники використання гібридів соняшнику в умовах Лісостепу Правобережного. Встановлено, що ефективний контроль бур’янів у гербокритичний період (40–50 днів від сходів) є визначальним фактором для реалізації генетичного потенціалу гібридів соняшнику щодо формування врожайності та накопичення олії в насінні. Наведено експериментальні дані про вплив кліматичних умов та організованих факторів на формування високої олійності насіння у гібридів соняшнику. Доведено, що комплексні системи, що включають захист як агротехнічні, так і хімічні заходи, забезпечують оптимальні умови для розвитку рослин, підвищуючи їхню фотосинтетичну активність, рівень урожайності на 25–35 % і вміст олії на 2–4 % порівняно з контрольними варіантами. Встановлено важливість оптимізації елементів технології вирощування для максимізації економічної ефективності вирощування соняшника та покращення якісних характеристик його продукції. Розробка оптимальної стратегії контролю бур’янів потребує врахування онтогенетичних характеристик гібридів соняшнику та гідротермічних ресурсів регіону. Встановлено, що генотип культури, система захисту від бур’янів та наявні гідротермічні умови є основними чинниками, які визначають рівень олійності насіння соняшнику.
Авторське право (c) 2026 Михайло КРИВУЛЬКО (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
РОЛЬ СОРТОВОЇ БІОЛОГІЧНОЇ СПЕЦИФІКИ В ФОРМУВАННІ ПРОДУКТИВНОСТІ ЖИТА ПОСІВНОГО (ОЗИМОГО)
Роль сортової біологічної специфіки є ключовою у формуванні врожайності жита озимого, адже саме генетичний потенціал сорту визначає його реакцію на умови вирощування та здатність протистояти стресовим чинникам. Правильний вибір сорту є важливим управлінським рішенням, що суттєво впливає на результат господарювання, оскільки біологічні особливості проявляються через сукупність кількісних і якісних ознак, які взаємодіють із факторами зовнішнього середовища. Проведено науковий аналіз метеорологічних умов періоду сівба – перезимівля жита озимого у 2023–2025 рр. та оцінено їхній вплив на польову схожість насіння і подальший розвиток рослин. Встановлено, що завдяки високим посівним якостям добазового насіння посіви формували вирівняні сходи з польовою схожістю 95,0–98,4 %, без статистично достовірних відмінностей між сортами, що забезпечило рослинам сприятливі стартові умови росту. У 2023 р. осінній період вегетації жита озимого відзначався підвищеною сумою середньодобових температур, яка становила 499,7 °C та перевищувала середньобагаторічне значення на 189,7 °C, а також надмірною кількістю опадів (153,5 мм за кліматичної норми 90 мм). Такі гідротермічні умови спричинили перезволоження ґрунту, проте негативного впливу на ріст і розвиток рослин не виявлено. Тривалість осінньої вегетації становила 51 добу. Високий вміст цукрів у вузлах кущення жита озимого у 2023 р. (25,4–26,3 %) підтвердив задовільний фізіологічний стан рослин на момент входження у зимовий період. Така концентрація вуглеводів характеризує досліджувані сорти як морозостійкі та здатні до ефективної адаптації до стресових умов зимового періоду, включаючи низькі температури та можливі відлиги.
Авторське право (c) 2026 Олександра ВОЛОЩУК, Сергій ОСТРОВИЙ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ФОРМУВАННЯ ВРОЖАЙНОСТІ ПШЕНИЦІ ОЗИМОЇ ЗА УМОВ ВИРОЩУВАННЯ No- till ТЕХНОЛОГІЇ
Нині глобальний агросектор активно впроваджує відмову від традиційної оранки на користь ощадних методів господарювання. Такий крок зумовлений не стільки прагненням миттєво заощадити на ресурсах чи енергоносіях, скільки фундаментальним завданням: відродити потенціал землі. Пріоритетом стає створення умов для природної регенерації гумусу та збереження життєвої сили ґрунтів у довгостроковій перспективі. В результаті експериментальних досліджень було виявлено особливості формування врожаю пшениці озимої сорту РЖТ Реформ в No-till технології залежно від погодних умов року та способів сівби з міжряддями 17, 25 і 35 см. Унаслідок обробки посівів гербіцидом Лаплас (0,05 кг/га) чисельність сегетальної рослинності на період збирання врожаю знизилася за сівби з міжряддями 17 і 25 см в межах 1,9–2,6, а за ширини 35 см – 1,7–1,8 рази. Різниця за чисельністю бур’янів і їх повітряно-сухою масою на варіанті із розширенням міжрядь до 35 см у фазі повної стиглості зерна порівняно з міжряддями 17 і 25 см становила відповідно 9,6–16,6 шт./м² і 7,5–8,8 г/м² на користь останніх. Максимальний урожай пшениці озимої було сформовано за сівби з шириною міжрядь 25 см ‒ 7,1–8,5 т/га. Подальше збільшення ширини до 35 см призводило до зниження врожайності пшениці озимої в середньому за 2023–2025 рр. на 0,6 т/га. Отримані дані щодо специфіки розвитку культури під впливом кліматичних факторів та різних підходів до висіву в системі No-till мають стати підґрунтям для створення адаптивних агротехнічних стратегій. Результати проведених спостережень необхідно імплементувати у виробничі стандарти вирощування пшениці озимої, що розробляються спеціально для агрокліматичної зони Західного Лісостепу.
Авторське право (c) 2026 Мирослав БОМБА, Маргарита БОМБА (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
СИСТЕМАТИЗАЦІЯ РЕЗУЛЬТАТІВ ОЦІНКИ ГЕНОФОНДУ БАГАТОРІЧНИХ БОБОВИХ І ЗЛАКОВИХ ТРАВ В УМОВАХ ПЕРЕДКАРПАТТЯ
Багаторічні бобові та злакові трави є основою формування стабільної кормової бази в умовах Передкарпаття та важливим резервом підвищення продуктивності й екологічної стійкості агроландшафтів. Ефективне використання їх генетичного різноманіття потребує системної оцінки, узагальнення та структуризації результатів багаторічних досліджень. Метою роботи було систематизувати результати комплексної оцінки генофонду багаторічних бобових і злакових трав в умовах Передкарпаття та виділити джерела господарсько-цінних ознак для подальшої селекції. Дослідження проводили у 2019–2025 рр. у спеціальних колекційних і селекційних розсадниках на експериментальній базі Передкарпатського відділу наукових досліджень Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН. Оцінювання зразків здійснювали за морфо-біологічними показниками, кормовою та насіннєвою продуктивністю із застосуванням загальноприйнятих методик і статистичного аналізу. У результаті сформовано структуровану колекцію, що налічує 2159 зразків 20 видів, з яких 956 належать до бобових і 1203 – до злакових трав. Виділено джерела цінних ознак за врожайністю зеленої маси (до 41,3 т/га у тимофіївки лучної; до 42,15 т/га у костриці червоної), сухої речовини (до 8,85 т/га), насіннєвою продуктивністю (до 0,945 т/га у грястиці збірної; до 0,290 т/га у конюшини лучної), зимостійкістю, швидкістю відростання та стійкістю до хвороб. Проведено кластерний аналіз, що дозволив згрупувати зразки за комплексом продуктивних ознак і виділити генетично близькі групи для цілеспрямованого добору. Систематизація результатів оцінки генофонду створює науково обґрунтовану базу для формування ознакових колекцій, прискорення селекційного процесу та створення адаптивних, високопродуктивних сортів багаторічних трав для умов Передкарпаття.
Авторське право (c) 2026 Леся БАЙСТРУК-ГЛОДАН, Марія ХОМ’ЯК (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
НАУКОВА СПАДЩИНА ТА РЕЗУЛЬТАТИ ДОВГОТРИВАЛОГО ПОЛЬОВОГО ДОСЛІДУ ІНСТИТУТУ СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА КАРПАТСЬКОГО РЕГІОНУ НААН
У статті висвітлено історію створення, експериментальну схему та основні наукові результати, отримані протягом 60-річного функціонування довготривалого польового досліду Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН. Дослід закладено у 1965 р. з метою вивчення довготривалого впливу органічних, мінеральних і вапнякових добрив у сівозміні на родючість кислих ясно-сірих лісових поверхнево оглеєних ґрунтів, які за міжнародною класифікацією WRB (2022) відповідають Albic Pantostagnic Luvisol. Схема досліду передбачає різні системи удобрення у поєднанні з періодичним вапнуванням, що дає змогу оцінити багаторічну динаміку агрохімічних, фізико-хімічних і біологічних властивостей ґрунту, а також продуктивність культур сівозміни. Узагальнення результатів дванадцяти ротацій сівозміни показало, що найбільш ефективною є органо-мінеральна система удобрення (N65P68K68 у поєднанні з внесенням 10 т/га гною на гектар сівозмінної площі та періодичним вапнуванням), яка забезпечує найвищу продуктивність сівозміни, стабілізацію кислотності ґрунту, покращення поживного режиму та накопичення органічної речовини. Встановлено, що тривале застосування лише мінеральних добрив на низькобуферних кислих ґрунтах спричинює їх подальше підкислення, підвищення вмісту рухомого алюмінію та погіршення якісного складу гумусу. Довготривалий польовий дослід є унікальною науковою інфраструктурою для моніторингу трансформації ґрунтів за умов тривалого агровикористання та формує наукову основу для розроблення сталих систем управління родючістю ґрунтів в умовах змін клімату.
Авторське право (c) 2026 Юрій ОЛІФІР, Тетяна ПАРТИКА, Олег ГАВРИШКО, Надія КОЗАК (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Вплив біотичних та абіотичних чинників на формування продуктивності сортів та гібридів жита озимого
Жито посівне (озиме) (Secale cereale L.) є важливою зерновою культурою, що характеризується високою адаптивністю до різноманітних ґрунтово-кліматичних умов, стійкістю до низьких температур і посухи, а також здатністю формувати стабільний урожай за мінімальних агротехнічних заходів. У зв’язку з глобальними кліматичними змінами та потребою забезпечення сталого землеробства, вдосконалення технології вирощування цієї культури набуває особливої актуальності. У статті систематизовано сучасні наукові підходи та практичні рекомендації щодо ключових елементів агротехнології вирощування жита озимого: вибору попередників, способів обробітку ґрунту, строків і норм сівби, системи удобрення та засобів захисту рослин. Окрему увагу приділено впливу технологічних факторів на ріст, розвиток і продуктивність культури, а також її здатність до адаптації в умовах біотичних і абіотичних стресів. Представлено аналіз ефективних агроприйомів, які сприяють підвищенню врожайності та поліпшенню якості зерна, з урахуванням регіональної специфіки та інтенсивності ведення господарства. Висвітлено перспективні напрями подальших досліджень, зокрема застосування біостимуляторів, мікробних препаратів та екологічно орієнтованих технологій. Також узагальнено сучасні наукові та практичні підходи до вирощування жита озимого, проаналізовано ключові чинники, що впливають на його продуктивність.
Авторське право (c) 2026 Любов ТКАЧЕНКО, Наталія РУДАВСЬКА, Любов БЕГЕН (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
HERACLEUM SOSNOWSKYI MANDEN. – ЗАГРОЗА ЗНИЖЕННЮ БІОРІЗНОМАНІТТЯ У ФІТОЦЕНОЗАХ ЗАХІДНОЇ УКРАЇНИ
Метою дослідження була оцінка зміни видового складу фітоценозів під впливом поширення Heracleum sosnowskyi Manden., проективного покриття домінантного інвазійного виду та зміни основних показників біорізноманіття під впливом його поширення. Дослідження виконано методом постійних пробних ділянок з використанням геоботанічних записів та кількісного аналізу фітоценотичної структури впродовж 2020–2025 рр. Встановлено чітку тенденцію до зменшення видового біорізноманіття агрофітоценозів: кількість видів зменшилася з 18 у 2020 р. до 9 у 2025 р. Водночас визначено стабільне збільшення проективного покриття Heracleum sosnowskyi з 35 % до 72 %, що супроводжувалося швидким зменшенням участі супутніх видів та формуванням монодомінантних угруповань. Аналіз індексів біорізноманіття продемонстрував значне зниження індексу Шеннона-Вівера та індексу вирівняності Пієлу на тлі збільшення індексу Сімпсона, що свідчить про спрощення структури фітоценозів та порушення рівномірності розподілу видів. Кореляційний аналіз підтвердив наявність тісних статистично значущих зв’язків між проективним покриттям Heracleum sosnowskyi та показниками біорізноманіття: встановлено сильну негативну кореляцію з індексами Шеннона-Вівера та Пієлу та позитивну з індексом Сімпсона. Отримані результати свідчать про високий інвазійний потенціал Heracleum sosnowskyi та його визначальну роль у деградації агрофітоценозів, що обґрунтовує необхідність розробки та впровадження науково обґрунтованих заходів щодо контролю його поширення.
Сорт, гібрид, погодні фактори, польова схожість насіння, розвиток рослин, вміст цукрів.
Авторське право (c) 2026 Ганна КОРПІТА, Іван ШУВАР (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
СПОСІБ ОСНОВНОГО ОБРОБІТКУ ҐРУНТУ В РЕАЛІЗАЦІЇ ПОТЕНЦІАЛУ ВРОЖАЙНОСТІ КУКУРУДЗИ У ЦЕНТРАЛЬНОМУ ЛІСОСТЕПУ УКРАЇНИ
В статті подано результати вивчення реакції гібридів кукурудзи різних груп стиглості (ФАО 210-350) на способи основного обробітку ґрунту в центральній частині Лісостепу України на чорноземі опідзоленому – рН 5,9-6,2, вміст гумусу 3,03‒3,11 %. Встановлені істотні відмінності врожайності зерна по роках та варіантам досліду (НІР0,95 ≥ 0,80 т/га) і характерна реакція гібридів кукурудзи на глибину та способи основного обробітку ґрунту. Максимальну середню урожайність зерна забезпечили гібриди Амарок 290 (11,54–11,81 т/га), ДКС 3511 (11,20–11,04 т/га) та Тесла (12,00–12,26 т/га). Виявлена стійка тенденція підвищення урожайності зерна при збільшенні глибини основного обробітку ґрунту. Дискування на глибину до 15 см, як основний обробіток ґрунту, негативно впливає на реалізацію врожайного потенціалу вивчених гібридів на фоні класичної оранки та призводить до недобору врожаю вивчених гібридів на 0,33…-0,94 т/га (-5,26…-16,97 %). Глибоке розпушування ґрунту (35‒37 см) забезпечило прибавку врожайності зерна всіх вивчених гібридів кукурудзи в порівнянні із контрольним варіантом: Гран 220 – +1,05 т/га (+18,95 %); ДКС 3795 (st.) – +1,06 т/га (+15,02 %); Гран 310 – +0,83 т/га (+12,35 %); ЛГ 30315 (st.) – +1,48 т/га (+23,76 %); ВН 63 – +0,86 т/га (+13,05 %); Гран 6 – +0,79 т/га (+11,74 %); КВС 381 (st.) – +1,61 т/га (+22,49 %); ВН 6763 – +1,09 т/га (+15,50 %); Амарок 290 – +1,21 т/га (+17,44 %); ДКС 3511 – +0,66 т/га (+9,15 %); Тесла ‒ +1,03 т/га (+13,00 %). Найбільша різниця по рівню середньої врожайності між варіантами дискування та глибокого розпушування встановлена у гібридів: Гран 220 – 1,99 т/га (35,9 %); Тесла – 1,97 т/га (24,9 %); КВС 381 – 2,06 т/га (28,8 %). Обґрунтованим є вирощування гібридів з ФАО 320-350 при глибокому (35‒37 см) основному обробітку ґрунту комбінованим диско-лаповим агрегатом.
кукурудза, урожайність, гібрид, оранка, дискування, глибоке розпушування, грунт
Авторське право (c) 2026 Володимир Скорик (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Ефективність використання антистресового препарату в контексті профілактики технологічних стрес-чинників у свинарстві
У статті наведено результати з визначення ефективності використання нового антистресового препарату в контексті профілактики технологічних стрес-чинників у свинарстві. В рамках оцінюванням нешкідливості, гострої токсичності та подразнювальної дії новоствореного препарату за впливом на організм лабораторних щурів, його було віднесено до класу практично нетоксичних речовин. Під час кастрації, яку розглядали як стандартний модельний стрес-чинник, підтверджено доцільність застосування раціональної дози препарату у свинарстві. Констатовано, що профілактика стресу за використання експериментального препарату в критичні періоди технологічного циклу вирощування молодняку свиней в дозі 1,5 мл/10 кг живої маси на добу супроводжується збільшенням його живої маси як на початку, так і наприкінці досліду, де її величини становлять 5,55 кг або 5,5 % (р < 0,001) та 2,86 кг, або 2,8 % за одночасного підвищення інтенсивності росту за період досліду на 38,0 г або 5,5 % (р < 0,001) і на 18,0 г або 2,5 %, ніж у ровесників з інших груп. Аргументовано, що молодняк, якому вводили експериментальний препарат, демонстрував і найкращі показники скоростиглості та найнижчі витрати корму на одиницю приросту. Розрахунок економічної ефективності вирощування кабанчиків довів високу результативність обох антистресових препаратів, проте експериментальний засіб продемонстрував кращі показники. Принаймні внаслідок зменшення собівартості виробництва продукції, зростання виторгу від її реалізації та підвищення додаткового прибутку з розрахунку на 1 голову його використання сприяло підвищенню рівня рентабельності на 5,9 і 16,3 %, порівняно з ровесниками I контрольної та II дослідної груп.
Авторське право (c) 2025 Денис ЛАШИН, Ігор КОРХ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Важливість та унікальність маточного молочка бджіл
Актуальною проблемою бджільництва є розроблення сучасних технологій для збільшення виробництва продукції. Здійснено огляд літератури щодо цінності маточного молочка бджіл. Це біоактивний продукт, який має різнопланові лікувальні властивості, тому широко використовується в медицині, косметології та харчовій промисловості. Маточне молочко важливе для дієтичного харчування, має загальну тонізуючу дію, стимулює обмін речовин, відновлює функцію залоз внутрішньої секреції, покращує кровотворення, діяльність серця та органів травлення й активізує процеси окиснення вуглеводів, що сприяє тканинному диханню, росту тканин і розвитку органів. Дослідження підтверджують, що маточне молочко має антибактеріальні властивості, прискорює загоєння ран та проявляє радіопротекторні ефекти. Проведений аналіз літератури вказує на дуже складний хімічний склад маточного молочка, що представлений приблизно 100 різними речовинами, вміст яких коливається залежно від періодів його відбору, способів зберігання та переробки. За своїми фізичними властивостями та хімічним складом є унікальним продуктом бджільництва, що містить поживні та біоактивні речовини, які впливають на розвиток бджіл. Фізіологічна роль цих речовин в організмі бджіл та інших тварин потребує подальших досліджень.
Авторське право (c) 2025 Олег КЛИМ, Марія ВОРОБЕЛЬ, Йосип РІВІС, Богдан ГУТИЙ, Юрій КОВАЛЬСЬКИЙ (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Інтенсивність росту відгодівельних бугайців за введення у їх раціон джерел есенціальних жирних кислот і препаратів селену
Висвітлено результати дослідження впливу введення до раціону відгодівельних бугайців джерел поліненасичених жирних кислот родин ω-3 та ω-6, а також препарату селену на інтенсивність росту тварин і нутрицевтичну цінність яловичини. Експеримент було проведено у зимово-стійловий період на 30 головах бугайців поліської м’ясної породи, яких методом аналогів розподілено на контрольну та дві дослідні групи. Упродовж 60 діб тварини дослідних груп отримували суміш лляної та соняшникової олій, а друга дослідна група додатково – селеніт натрію. Результати досліджень засвідчили, що введення олій сприяло зростанню рівня α-ліноленової кислоти в раціоні у 2,2 разу, що дозволило знизити співвідношення ω-6/ω-3 з 5,13:1 до 2,72:1 – показника, наближеного до рекомендованого для здорового харчування. Водночас включення селеніту натрію забезпечило зростання кількості селену в раціоні до фізіологічно виправданого рівня. Було зафіксовано достовірну (Р < 0,001) різницю у середньодобових приростах маси тіла: тварини І та ІІ дослідних груп перевищували контрольну відповідно на 73,4 та 93,4 г. Отримані дані свідчать про ефективність запропонованого підходу до збагачення раціону як засобу підвищення м’ясної продуктивності та поліпшення біологічної цінності яловичини, що є актуальним у контексті концепцій «Єдиного здоров’я» та забезпечення якості харчових продуктів.
Авторське право (c) 2025 Олександр ДЯЧЕНКО, Йосип РІВІС, Галина ТЕСАК (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Адаптивність сортів ячменю озимого до умов Карпатського регіону
Експериментальну роботу проводили у 2021–2023 рр. на полях відділу селекції сільськогосподарських культур в умовах селекційно-насінницької сівозміни Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН. Предметом досліджень були сорти ячменю озимого: Збруч, МІП Дарій, МІП Статус, Дев’ятий вал, Достойний, Снігова королева, Валькірія, Русин, Атлас, Еволюція, Фінола. Мета нашої роботи полягає у тому, щоб виділити сорти ячменю озимого, які найбільш пристосовані до погодних умов Карпатського регіону. Ураженість сортів ячменю озимого залежала здебільшого від видового складу збудників хвороб в агроценозі та ґрунтово-кліматичних умов. За роки дослідження стійкими (бал 6) до борошнистої роси були сорти: Збруч, Снігова королева, Дев’ятий вал. Більш сприйнятливими до ураження цим захворюванням виявилися сорти: Фінола, Атлас, Русин, Достойний. Високу стійкість (бал 7) до сітчастої плямистості листя мали сорти: Достойний, Снігова королева. Менш стійким до цього захворювання (бал 5) був сорт Валькірія. Досліджувані сорти мали високу стійкість до карликової іржі (бал 7–6). Основними елементами структури врожаю для ячменю озимого є густота продуктивного стеблостою, озерненість колоса та виповненість зерна. Кожен з цих елементів може змінюватися під дією умов навколишнього середовища. У свою чергу це впливає на величину зерна. Щупле, невиповнене та дрібне зерно має низьку якість, що є наслідком впливу несприятливих факторів зовнішнього середовища на рослину (дефіцит поживних елементів, погодні умови, пошкодження шкідниками, ураження хворобами). Найкраще співвідношення елементів урожаю відзначено у сорту Снігова королева, на що вплинули сортові особливості та здатність активно використовувати природно-кліматичні умови для розвитку й росту рослин. За довжиною колоса відзначилися сорти: Снігова королева з кількістю зерен 43 шт., найкоротший колос спостерігали у рослин сорту МІП Дарій з числом зерен 38 шт. Сорт Дев’ятий вал був максимально наближений до стандарту, а за масою 1000 зерен навіть перевищив його на 0,7 г. Сорти МІП Статус та Атлас мали найнижчу масу 1000 зерен (37,0‒37,5 г).
Авторське право (c) 2025 Марія ТЕРЛЕЦЬКА, Галина БІЛОВУС, Олександр ГОРАШ, Ріта КЛИМИШИНА (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Використання технологій дистанційного зондування землі та БПЛА для оцінки фітосанітарного стану агроценозів сорго звичайного двокольорового
У статті розглянуто можливості застосування технологій дистанційного зондування Землі (ДЗЗ) у поєднанні з безпілотними літальними апаратами (БПЛА) для комплексної оцінки фітосанітарного стану агроценозів сорго зернового. Обґрунтовано доцільність використання мульти- та гіперспектральних супутникових даних (Sentinel-2, Landsat, PlanetScope) у поєднанні з високодеталізованими знімками БПЛА. Представлено порівняльний аналіз просторової, спектральної та часової роздільної здатності супутникових платформ і сенсорів дронів. Досліджено інформативність вегетаційних індексів (NDVI, NDWI, MCARI, RENDVI), що виявили високу чутливість до абіотичних (посуха, дефіцит живлення) та біотичних (ураження хворобами, шкідники) стресів. Результати багаторічних спостережень (2022–2025 рр.) засвідчили кореляцію між спектральними показниками та даними польових вимірювань, що підтверджує діагностичний потенціал ДЗЗ у моніторингу сорго. Побудована концептуальна модель інтеграції супутникових і безпілотних технологій забезпечує багаторівневий моніторинг посівів від глобального до локального рівня. Встановлено, що використання БПЛА значно підвищує точність локалізації осередків фітостресу, тоді як супутникові знімки забезпечують системність і регулярність спостережень. Інтеграція дистанційних методів із наземними обстеженнями дозволяє підвищити вірогідність діагностики та обґрунтувати адаптивні заходи захисту культури. Застосування такого підходу створює підґрунтя для оптимізації використання ресурсів, зменшення пестицидного навантаження та підвищення ефективності агротехнологій. Отримані результати доводять перспективність поєднання супутникового та безпілотного моніторингу як інструмента точного землеробства й забезпечення стійкості агроекосистем сорго зернового в умовах кліматичних змін.
Авторське право (c) 2025 Світлана СТОЛЯР, Оксана ТРЕМБІЦЬКА (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0